Mona Liza...
očaravajuća,
zavodljiva,
čuvena u svetu.
U mislima miliona, ona je vrhunsko umetničko delo...
beskrajno fotografisano i obožavano.
Ipak, iza zagonetnog osmeha,
ona ostaje misterija.
Ko je bila? Zašto je naslikana?
I šta ju je učinilo najpoznatijom slikom na svetu?
Posle 500 godina u centru pažnje
Mona Liza je konačno otkrila svoje tajne.
Vekovima stari dokumenti najzad otkrivaju dugo zaboravljenu istinu.
Ovo je predivno. Oh! Osećam žmarce u kičmi.
Najsavremenija tehnologija nas vodi ispod obojene površine
da dekodira zapanjujuće nove dokaze.
To je izvanredno. Vau!
To je prilično veliko otkriće, zar ne? - Da, jeste.
Ova istraga -
prvo potpuno forenzičarsko ispitivanje najnovijih otkrića -
vodi me u potragu po svetu
za istinom o remek-delu Leonarda da Vinčija.
"Sa ekskluzivnim pristupom i nekim izuzetnim susretima..."
Prvi utisak kad sam ušao bio je...
nije dobro da odskočim nazad u šoku!
Ova otkrića će promeniti sve što smo mislili da znamo
o najzagonetnijem delu u istoriji umetnosti.. "
To je sjajno. Dakle, upravo smo napravili novo otkriće.
i otključati tajne Mone Lize.
Sve ovo zajedno označava izuzetan trenutak
u istoriji umetnosti, ali i više od toga,
ovo je jednostavno jedna od priča veka.
Tajne MONA LIZE
Pre 500 godina čovek je naslikao ženu.
Čovek je bio Leonardo da Vinči -
umetnik, pronalazač, genij...
i rezultat njegovog rada
bio je neverovatni portret koji sada znamo kao Mona Lizu.
"To je remek delo,
"ali i jedano od retkih dela koje je zapravo završio".
Šta nas onda privlači Mona Lizi?
Ona nije poznati monarh ili legendarna istorijska figura.
Jedva da znamo nešto o njoj.
Dakle, šta je to u ovoj slici što raspaljuje ljudsku maštu
toliko vekova?
Želim da počnem moju istragu
upoređivanjem mojih podataka sa detektivom
koji je bio na slučaju više od 30 godina.
"Jedan od vodećih svetskih stručnjaka za Leonarda da Vinčija,
profesor na Oksfordu Martin Kemp potrošio je veliki deo svog života
"na opsednutost misterijom Mona Lize."
Šta mislite da je ključ za Mona Lizin izuzetan
statut nesumnjivo najpoznatije svetske slike?
Pa, mora biti nešto što je inherentno u slici.
Neke stvari su čuvene zato što su postale čuvene.
Živimo u dobu slavnih
i mnoge poznate ličnosti postaju poznate su zato što su postale poznate,
ali neće potrajati.
Ovo se nastavilo godinama.
To je ono izvanredno.
I imate taj osećaj
nečega što je iza pigmenta
i van dobrog izgleda i postoji iza lica,
i to daje to potpuno neobičan živo prisustvo.
Bilo je vrlo smelo u to vreme
za ženu na portretu da vas gleda.
Znate, ženski portreti jednostavno to nisu radili,
i mislim da je dvosmislenost,... osmehivanje... vizuelno osmehivanje...
nešto što je Leonardo apsolutno kultivisao.
Pogledajte Mona Lizu
i ne možete izbeći osećaj da se dešava više od susreta sa očima.
Ako je njen zagonetni osmeh znak pitanja,
slika je zagonetka.
Šta čini da je čovek živ i diše?
Koje sile upravljaju svetom u kojem živimo?
Leonardo je razmišljao o ovim pitanjima duboko kao i bilo ko,
i iza ove živahne slike koja oduzima dah,
leže godine istraživanja u sferama znanja poput geologije
i anatomije, od kojih je neka zabranjivala crkva.
Iznenađujući dokazi koji su doveli do istraživanja oko Mona Lize
ležali su skriveni u Vindzorskom zamku.
Među draguljima Kraljevske kolekcije
je intrigantan trag u genezu portreta.
Stranica onoga što se može nazvati pravim Da Vinčijevim kodom.
Ako želite da vidite,
ili imaju neki osećaj, koliko je bilo posla
iza površine slike, ovo je sjajno mesto za početak.
To je crtež urađen Leonardovom rukom.
A šta sadrži u slabom prikazu?
Pogledajte ovde...
Pomalo je kao "Cheshire Cat", (album pank grupe Blink)
to je Mona Lizin osmeh bez Mona Lizinog lica.
Možda je Leonardo prvo
razrađivao ideje za svoju sliku.
To je serija studija o ljudskim ustima, pokretima ustiju.
Kako pucketate ustima.
Kako se usta... razvuku da pokažete zube.
Imate jak osećaj da je za Leonarda
svaka slika vrsta enciklopedijskog unosa
i ovo je... samo deo toga, koji se bavi ustima.
To je samo vrh ledenog brega.
Mona Liza je rad u koji je Leonardo uneo sve što je znao
o čovečanstvu i svetu koji nas okružuje
njegovom neprekidnom igrom svetlosti i senke.
Ali i tu je misterija,
i zuri nam u lice.
"Ko je žena sa zagonetnim osmehom?"
To je pitanje koje je podstaklo sve vrste spekulacija
od genijalnih do budalaština.
Ona je trudna majka,
ona je prostitutka,
ona je čak preobučeni muškarac.
Ali ako pogledate iza teorija
postoje tragovi njenog stvarnog identiteta.
Firenca, 1500.
Posle mnogo godina
Leonardo da Vinči se vratio u grad svoje mladosti.
Vratio se da radi na ambicioznim vojnim projektima za moćne ljude.
Kaže da je prezauzet za slikanje portreta bogatih aristokrata
koji ga traže.
Ipak, prema jednom piscu
Leonardo nekako nalazi vreme za slikanje portreta, ne plemkinje,
već od skromne trgovačke žene zvane Liza.
Ovde je Leonardo da Vinči počeo
najpoznatiju sliku na svetu...
i ovde je Đorđio Vasari...
tvorac same ideje renesanse,
autor prve knjige o renesansi - dao
eksponat A u slučaju Mona Lize. Prvi prikaz slike.
Ko je bila?
Bila je ženaa Frančeska del Đokonda, bogatog trgovca.
On je angažovao Leonarda da stvori portret,
a Leonardo je odgovorio slikom, kaže Vasari,
"Tako čudesno u živahnom da se činilo da je napravljena od mesa, a ne boje."
"Leonardo je", kaže on, "želeo da izbegne melanholiju
"koja dominira kod tako mnogo drugih portreta
"te je zaposlio muzičare, zabavljače, klovnove
"da je zabave."
Dakle, tu imate...
ženu Frančeska del Đokonda,
i osmeh izazvan od strane zabavljača koje je angažovao umetnik.
Otvorenog i zatvoren slučaj.
Ili nije?
Kako možemo biti sigurni da je Vasari bio u pravu,
i da je Leonardo zaista naslikao Lizu del Đokondo?
Na kraju krajeva, Vasari napisao svoj prikaz 30 godina nakon Leonardove smrti,
iako je radio kod kuće u Firenci,
nikad nije otkrio svoje izvore.
Dakle, može li to biti samo rekla-kazala?
Neki netačna lokalna legenda?
Vekovima nije bilo načina da se to utvrdi.
Onda su se iznenada pojavili novi dokazi
iz potpuno neočekivanih izvora.
U 2006, naučnik istraživač radeći
u univerzitetskoj biblioteci u Hajdelbergu otkrio je... ovo.
Ono što ovo jeste, je stranica iz kopije Cicerona, drevnog rimskog autora,
knjiga koja je nekada bila u vlasništvu,
ovde u Firenci, čoveka po imenu Agostino Vespuči.
I ne samo da ima Ciceronov tekst,
već ima i Vespučijev komentar
i ovaj određeni pasus je presudan.
Zato što u njemu Cicero govori o Apelesu, drevnom grčkom umetniku,
i njegov komentar zahteva da Vespuči napravi svoje beleške, svoju marginalnu belešku,
i ono što piše je neka vrsta bombe u istoriji Leonardovih studija.
Kaže: "Apeles, ha!"
"Uradio je isto što i Leonardo"
"u njegovom portretu Lize del Đokondo."
I najbolje od svega, postoji datum...
oktobar, 1503.
Dakle, ovo je napisano skoro odmah nakon što je Vespuči verovatno video
portret Lize del Đokondo u radionici Leonarda da Vinčija.
Ovo je zlatna prašina i to dokazuje
da je Vasari svakako bio u pravu bar u jednom smislu.
Leonardo je definitivno naslikao portret Lize del Đokondo.
Imate je tu.
Nezavisno svedočenje čoveka iz Firenci 1503
koji je verovatno video sliku još uvek vlažnu na umetnikovom stalaku.
Ali sada postoji još jedno pitanje.
Zašto je Leonardo slikao Lizu
kad bogati i moćni nisu mogli da poruče sliku od njega?
Zašto se složio da sa naslika ovu opskurnu ženu?
Jedan čovek je posvetio svoj životni rad otkrivanju zaboravljenih tajni o Lizi.
Đuzepe Palanti je pronašao nove detalje u arhivi grada.
Istorijski dinamit,
počevši od kuće u kojoj je Liza,
ćerka Gerardinisa, rođena.
Na ovoj ulici, ovo je ulica u kojoj je Mona Liza nekada živela.
Da, Liza je živela u mračnoj i uskoj ulici Firence.
Kakva je bilo poreklo njene porodica?
Većina njene familije su bili male zanatlije.
Znači bili su mali... je li ona bila radnica?
Nije bila velika žena?
Ne. Tamo gde je Liza rođena bila je stara vunarska radionica
i pretvorena je u stambeni objekat.
I to nam daje ideju o porodici bez velikog bogatstva
jer porodica Gerardini nikada nije imala svoj dom u Firenci.
Nikad nisu imali svoju kuću u Firenci? - Ne.
Đuzepeova otkrića su produbila tajnu.
Ako je Lizino poreklo bila tako skromno, zašto se notorno izbirljivi
Leonardo slažio da je naslika?
U drugom delu grada, Đuzepe veruje da je pronašao odgovor.
Ovde smo da vidimo kuću
mesto na kome se Liza srela sa Frančescom del Đokondom,
i gde se udala za Frančeska del Đokonda.
Mesto je tu.
Važno je iz jednog drugog razloga,
jer ispred ove zgrade živeo je Ser Pjero, Leonardov otac.
Šta...? Čekajte, recite to ponovo.
Liza Gerardini je živela ovde, u to vreme... - Da.
otac Leonarda da Vinčija je živio tamo? - Da.
Mislim da je Leonardo posećivao kuću svog oca da bi ga video.
Dakle, porodica Leonarda da Vinčija živela je skoro suprotno kući Mone Lize.
Kako neverovatno!
Postoji još jedan razlog, druga veza.
Frančesko del Đokondo bio je klijent Leonardovog oca, Ser Pjera.
Ser Pjero je bio jedan od važnih i uticajnih notara u Firenci.
Znači on je bio... kažete da je Frančesko del Đokondo,
trgovac, bio klijent Leonardovog oca?
Da. - Pa, ovo je sve novo.
Da. - Sve je novo.
Po prvi put imamo konkretnu vezu
između Leonarda i Lize.
Ne samo da su bili komšije,
njihove porodice su poslovale zajedno.
A ima još.
Đuzepe mi je rekao da je, prema policijskim dokumentima tog vremena,
Frančesko imao reputaciju.
Opisan je kao "garoso" što znači razmetljivac...
nije bio samo trgovac u usponu
već i agresivni sklapač poslova
koga gotovo ništa ne bi sprečilo da sprovede naumljeno.
Možda je to pravi razlog zbog kojeg je Leonardo pristao da naslika njegovu ženu.
Možda mu je Frančesko dao ponudu koju nije mogao da odbije.
U župnoj crkvi San Lorenco postoji još jedan ključni dokaz.
Nešto što je spavalo kroz mrežu istorije, do pre samo nekoliko godina.
kad ga je Đuzepe našao.
Zapisnik o smrti Mone Lize.
Divna stvar.
Rukopis nije baš lako pratiti jer unose u ove knjige
nisu stvarno napravili notari poput oca Leonarda da Vinčija,
oni su stvarno bili sveštenici u crkvi,
ali mislim da sam je našao.
Evo je.
Ovo je predivno. Oh! Imam žmarce po kičmi.
"Liza donna fu di... Frančesko del Đokondo... "
Dakle, Liza, žena Frančeska del Đokonda...
"mori"... umrla 15. jula... 1542.
Samo... mislim da je ono što mi se sviđa u ovome... ovo je istina.
Šta bi moglo biti više istinitije od zapisa o nečijoj smrti?
Bila je stvarna osoba.
A tu je još jedna...
rečenica u ovom unosu... koju moj prijatelj Palanti nije spomenuo.
Kaže da je sahranjena u Svetoj Ursuli, rekao mi je to,
ali ono što nije rekao je ova poslednja rečenica "dulsa tutto il capito"
Četiri reči.
Imala je za sobom celu "capito".
To znači da je njeno telo ispratilo
čitavo telo crkve San Lorenco.
Dakle, ono što iz ovoga proističe, ovo je veoma, veoma velika sahrana,
i u tom kratkom trenutku
u julu 1542, ona je bila veoma, veoma važna osoba
u životu grada. Svako u Firenci je znao
da je Mona Liza preminula.
Spektakularna sahrana.
Desetine kanonika, kapelana i klerika.
Celi del Đokondo klan koji je hodao za Lizinim kovčegom.
Frančesko je umro pet godina ranije
ali se postarao da obezbedi svu ovu pompu i ceremonijal u svm testamentu
gde je opisana kao "njegova voljena, verna žena".
Liza del Đokondo je položena na počinak u sadašnjem porušenom manastiru Sveta Ursula.
Iza ovoga je ne možemo pratiti, iako smo puno naučili.
Leonardo je definitivno poznavao Lizu,
definitivno je naslikao njen portret.
Ali ako je odgovor na jednu zagonetku dat,
postoji još jedna misterija za rešavanje.
Kako možemo biti sigurni da su Leonardov portret Lize
i portret u Luvru isti?
Koje su činjenice?
Prema Vasariju,
Leonardo naslikao Lizu sa osmehom u Firenci.
Marginalne beleške Vespučija potvrđuju da se to desilo 1503.
Slika u Luvru pokazuje ženu koja se osmehuje.
Zasada je dobro.
Ali druge stvari se ne uklapaju.
Vasari opisuje obrve
ali portret u Luvru nema obrve.
Vasari nam govori da je Leonard slikao Lizu za Frančeska del Đokonda.
Ali Frančesko nikada nije posedovao portret koji sada zovemo Mona Liza.
Leonardo ga je imao kad je umro.
Najveći problem je svedočenje očevidca
napisano od čoveka po imenu Antonio de Beatis.
On je zapravo pokazao da je slika koja je sada u Luvru
bila kod Leonarda lično na kraju njegovog života.
Leonardo je rekao da mu je tražio da naslika ovaj portret
ne Frančesko del Đokondo
već neko potpuno drugi.
Plemeniti pokrovitelj, Đuliano de Mediči.
To jednostavno nema smisla.
Skoro je kao da možemo pričati o različitim slikama.
Tako da počinjem da se pitam da li je moguće da je Leonardo naslikao
dve verzije iste slike u nekoliko navrata.
Počinjem da se pitam da li je moguće da je on zaista završio
njegov portret Mone Lize ovde u Firenci,
da ga je stvarno dao Frančesku del Đokondu
a da je portret Mone Lize u Parizu druga verzija.
Da li je moguće da postoji više od jedne Mone Lize?
Ideja nije baš čudna kao što mislite.
Leonardo je imao običaj da više puta obrađuje istu temu.
Došao sam u Singapur da vidim po prvi put
sliku koja bi mogla da bude Leonardova prva verzija slike.
U vlasništvu je anonimnog konzorcijuma privrednika,
i trenutno je zaključana
duboko u okrilju najsavremenijeg skladišta visoke sigurnosti.
Može li ovo OVO biti prva Mona Liza?
Prešao sam 7.000 milja da te vidim.
Bože, oslepi me.
Pozadina...
možete skoro reći da je nekako gruba,
ali lice...
lice je zaista nešto.
Ona je mlađa, osmehuje se.
Mislim da ima mnogo toga da se kaže za prve utiske,
i prvi utisak kad sam došao bio je,
nije dobro da se trgnem unazad u šoku.
Previše je dobro, po mom mišljenju, za bilo koju drugu...
školu Leonardovog slikarstva.
Veoma su opasne, ovakve stvari.
Veoma je opasno reći: "Ovo je definitivno naslikao
Leonardo da Vinči." Pa, ne mogu to da kažem, ali...
mislim da to nije izvan sfere mogućnosti
da je ovo slika koju je Frančesko del Đokondo uzeo,
a onda je Leonardo otišao, naslikao još jednu sliku
na osnovu sećanja na ovu sliku.
A to je Mona Liza koju znamo u Luvru.
Veoma je izazovan taj osmeh, zar ne?
Veoma izazovan.
Ova verzija Mone Lize
DVE MONA LIZE JE LI SLIKA U LUVRU KOPIJA? prvi put je na naslovnim stranama 1914. godine.
OTKRIĆE U AJZLVORTU britanski trgovac umetninama, Hju Blejker,
kupio ju je iz privatne porodične kolekcije
i bio je uveren da je nabasao na ranog Leonarda.
Držao ga je u njegovom studiju Ajzlvort
i postala je poznata kao Mona Liza iz Ajzlvorta.
Jedna stvar je u njenu korist
bila je njena sličnost sa ovom skicom olovkom Mona Lize,
napravljenoj u Firenci 1504
od Leonardovog savremenika Rafaela,
što izgleda da pokazuje kako je slika izgledala u prvobitnom stanju.
Ipak, posle jednog veka pristalica, osporavaoca
i različitih vlasnika,
mišljenja o slici iz Ajzlvorta su još uvek podeljena.
Jedan čovek koji je ubeđen da je Leonardo naslikao dve Mona Lize
je Žan-Pjer Isbouts.
Bio je toliko impresioniran portretom iz Ajzlvorta
da je napisao knjigu o tome.
Pa šta vas je navelo da mislite...
da je slika iz Ajzlvorta...
zaista naslikana 1503? Šta ako kažem da je bila naslikana 1553. godine?
Pa, ne znam za vas, ali kad pričate o kopiji
obično kopija pokušava da imitira original.
Ovo nije kopija.
Postoji toliko različitih stvari
na ovoj verziji iz Ajzlvorta koja se ne pojavljuju
na verziji u Luvru. Uzmimo jedan primer... stubove.
Portret je uokviren sa dva robusna Dorska stuba.
Zašto znamo da su ti stubovi postojali 1503, a ne kasnije?
Zato što je tu Rafael! Napravio je skicu.
I šta imamo na obe strane?
Imamo stubove
koji se pojavljuju u Ajzlvortskoj, i oni se ne pojavljuju
u verziji iz Luvra.
Hajde da razgovaramo o zapisu koji je napisao De Beatis,
sekretar kardinala D'aragona koji je posetio Leonarda 1516. godine.
Što je ozbiljno zbunjujuće. Što je ozbiljno zbunjujuće.
Ali ovde je... ovde imamo svedočenje očevidca.
Ovde su u sobi sa Leonardom i on kaže:
"Da, ovo je učinjeno na zahtev Đuliana de Medičija.
Podsticanje - "istigazione." - Istigazione.
Mislim da je ono što je radio u ovom trenutku, davanje Đulianu zasluga.
Đuliano je ucenio Leonarda,
kad je Leonardo bio bez mentora, bez para
i to je kada je Leonardo,
zbog pokroviteljstva i finansijske podrške Đuliana,
našao vreme za stvaranje ove nove meditacije, ako želite,
verzije iz Luvra. - Dakle, vaše objašnjenje bi bilo,
"Pa, evo nas, dva različita objašnjenja,
"ali to nije tako čudno ako mislite da postoje dve različite slike". - Baš tako.
Žan-Pjer čvrsto veruje da bi to mogla biti prva Leonardova Mona Liza
slikana za muža Frančeska.
Ali, ako je tako, zašto bi ona bila nedovršena?
Pa, znamo da je Leonardo bio spor i Frančesko je bio nestrpljiv,
tako da ju je možda samo izvukao od Leonarda
kad je lice njegove voljene Lize bilo završeno.
Žestoki naučni testovi
izvršen je na ovoj izvanrednoj slici.
Platno je bilo datirano ugljenikom otprilike pravog perioda.
Višestruki uzorci boje su konzistentni
sa bojama koje je koristio Leonardo.
Rentgen, infracrvena i ultraljubičasta skeniranja
nisu pronašli ništa da ga opovrgnu kao ranu Mona Lizu.
Ali to je problem.
Svi ti konvencionalni testovi mogu da isključe mogućnost Leonarda.
Šta je sa pozitivnom potvrđivanjima?
Ugledni naučnik sa sedištem u San Dijegu, Kalifornija,
tražio je rešenje.
Zdravo.
Drago mi je što te vidim, Endrju.
Dr Džon Asmus je ugledni nuklearni fizičar,
i pionir u analizi istorijskih slika. "
On je jedan od malobrojnih kojima je dozoljeno da ispituju Mona Lizu u Luvru,
i zato su ga vlasnici Mone Lize iz Ajzlvorta pratili.
Počeo sam da primam telefonske pozive
od niza advokata u Švajcarskoj
i hteli su da pogledam sliku
i, konačno, dogovorili smo da ću biti u vozu
iz Milana za Ženevu
i zatražili su me da siđem sa voza u Lozani
i pogledam njihovu sliku.
I tako smo se upoznali na železničkoj stanici
i oni su otvorili vrata gepeka auta
i tamo je bila Mona Liza... u gepeku.
I advokat me je pitao
"Mislite li da je ovu Mona Lizu naslikao Leonardo?"
A moje tačne reči bile su: "Kako bih znao?"
Tako da sam izvukao moju instamatik kameru
i fotografisao sliku u gepeku
i to je bila ta slika koju sam uporedio
sa Mona Lizom u Luvru.
Pre nekoliko godina dr Asmus je razvio novi test
da autentizaciju Rembrandtovih slika.
Ona upoređuje suptilnu raspodelu svetlosti i senke
merenu kao histograme
da izoluje jedinstveni način slikanja umetnika.
Mislim da je to na neki način pokušaj kvantifikovanja umetnikovog oka.
Svaki umetnik ima određene efekte koje pokušava da postigne,
i koristili smo Rembrandta kao testni slučaj
a rezultati su bili ohrabrujući.
Došli smo do nekih opštih pravila
o tome kako je Rembrandt
vršio njegovo mešanje i njegov izbor pigmenata.
Tako da sam probao tu istu tehniku na Moni Lizi iz Ajzlvorta,
upoređujući je sa Mona Lizom iz Luvra,
i ja sam bio... bio sam zapanjen.
Korelacija između ova dva histograma bila je 99%.
Veća nego što je bila između bilo kojih histograma
Rembrandtovih autoportreta na koje smo gledali. - Neverovatno.
Ovo pokazuje da je tehnika za mešanje svetlosti i senke
u svakom licu koje se pojavljuje poražavajuće slična.
"Džon planira da izgradi mnogo veću bazu podataka
Leonardovih raova sa kojima bi ih upoređivao.
Njegovi rezultati su impresivni.
Ali nešto me još uvek uznemirava."
Voleo bih da verujem da je
to meko lice koje se pojavljuje iz mraka
zaista mlada Mona Liza.
Voleo bih da verujem u to.
Ali u ovom trenutku, za mene, to je "previše je dobro da bi bilo istina" sindrom.
Malo je previše dobro.
To je zabrinjavajuće.
Kada pogledam taj grafikon koji su uradili
odakle su uzeli uzorke boje.
Uzeli su uzorke boje od svuda, izuzev sa tog izazovnog lica...
koje je najznačajniji deo celokupne slike.
To je deo koji vas tera da pomislite: "Da!"
"Ovo bi mogla biti mlada Mona Liza."
Samo se pitam da li je moguće
da su neki vrlo vešti,
pažljivi restauratori,
neko vreme pre nego što je Džon Asmus video u prtljažniku tog auta...
nije samo naslikao to lice.
Nije li samo napravio neki duh ili trag... možda kopiju Mona Lize
u nešto što je mnogo više privlačnije za moderno oko.
Za mene, NE testirati TO...
to je kao detektiv i njegov tim dolazi da istraži
mesto zločina, mesto ubistva,
i uzima otiske prstiju sa svaki kvadratnog inča
ali zaboravljaju da uzimu otiske prstiju
sa krvavog noža na krevetu.
Možda i grešim.
Možda je Leonardo naslikao ovo lice 1503, dok je Liza sedela ispred njega,
ali dok se lice ne testira, ostaje sumnja,
i, po meni, izgleda malo previše primerena 20.-om veku.
Ali još uvek sam ubeđen da je Leonardo naslikao dve Mona Lize.
Ako slika iz Ajzlvorta nije ranija verzija,
onda je ili izgubljena
ili je još uvek tamo negde.
I verovali ili ne,
sada postoji novi trag.
Prijavljeno je otkriće
druge Mone Lize u Sankt Peterburgu, Rusija.
Ovo je stvarno plivanje u nepoznato.
Sve što nam je rečeno je da je bogati ruski kolekcionar umetnina,
identitet je tajna,
nedavno dobio sliku
koja može biti veza koja nedostaje u misteriji.
Još nam nije rečeno gde je,
i onda, u poslednjem trenutku,
dobili smo adresu,
mesto sa sumnjivom prošlošću.
Svakako čudno.
Ova zgrada podignuta je u 19. veku.
Ova soba je kopija
stare ruske lovačke lože.
Preživela jer je KGB smestio tu njihov štab tokom komunističkih godina.
Evo je.
Šta je ovo?
Sve što znam o ovoj slici
je da ju je kupio ruski kolekcionar umetnosti
od veoma stare i ugledne američke porodice,
koji su je imli od kraja 18. veka,
i od tada je retko viđana.
I kakav je status ove slike?
Manje.
Stubovi
su potpuniji
nego u verziji u Luvru.
Vidite, navukli su me!
Sad kažem "Verzija u Luvru".
Verzija u Luvru... (!)
Mona Liza u Luvru.
Ona je zagonetna. Ona je uklonjena.
Ona je daleka. Da li je ona kopija?
Nisam siguran.
Ova slika izgleda uzbudljivo slična slici u Luvru,
tako je mnogo istih detalja,
ali da li je ovo Leonardova ranija izgubljena verzija?
Kao i sa slikom iz Ajzlvorta,
naučne testove je uradila dr Kjara Mateuči
sa univerziteta u Bolonji,
koja je doletela u Rusiju da podeli svoje rezultate.
Dakle, ako pogledamo nauku
Mislim da možemo početi sa ovim platnom
Ovo je radiokarbonsko ispitivanje platna? - Da.
Koje pokazuje 95,4% verovatnoću
da platno datira između 1490 i 1670.
Dakle, platno bi moglo biti korektno.
Da. - Ok.
Zapravo, najistaknutija činjenica u smislu datuma nastanka
nije toliko platno
već u stvari osnovni sloj
Na vrhu platna
nalazimo crveni sloj podloge, crvenu pripremu
Crvenu? - Crvenu.
Oh, to je osnova. Pa, to je vrlo jasno.
Ali koliko sam shvatio...
Leonardo da Vinči sam
radio je na klasičnoj italijanskoj
renesansnoj beloj osnovi, je li tako?
Da.
"Prisustvo crvene odloge, prvog sloja slike,
izgleda da isključuje Leonardovu ruku.
Ali sledeće otkriće Kjare stvarno menja situaciju.
"Hemikalija nije korišćena pre 1600."
Takođe je zaista zanimljivo
da smo među sastojcima našli barijum sulfat
koji ukazuje na veoma specifičan vremenski period.
U periodu između 1620. i 1680. upotreba baritina u mešavinama za podlogu
bila je vrlo česta u Francuskoj.
Dakle, samo u Francuskoj. - Dakle, ovo su fizički dokazi, hemijski dokazi?
Da. Na području Pariza u ovom periodu, prodavac pigmenta
upravo je pripremao određeni proizvod
koji je koristio baritin kao jedan od njegovih ključnih sastojaka.
Mislim da je Kjara uradila sva istraživanja koja trebamo da znamo.
Dakle, barijum nam omogućava vrlo precizno datiranje ovog platna,
1620 do 1680. I verovatno u Parizu.
Dakle, svi slikari iz Pariza dobijali su ovu podlogu od jednog momka
i stavljali je na svoja platna.
Dakle, što više i više pričam sa tobom, osećam ..
Mi govorimo italijanski, ali mislim da bih trebao da razgovaram na francuskom sa ovom damom ovde.
Drago mi je što smo se upoznali, Mona Liza
Ti si nesumnjivo francuskinja.
Dakle, ova Mona Liza nije Leonardova, već francuska kopija iz sredine 17. veka.
U stvari, ima na desetine kopija.
To je pravi problem ako verujete,
kao što mislim da morate, s obzirom na skupljanje dokaza,
da je Leonardo naslikao dve Mona Lize.
Ono što tražimo je Leonardova slika mlade Lize,
kako ju je opisao Vasari,
kako ju je skicirao Rafael,
koji mora da prethodi poznatoj slici u Luvru.
Dakle, gde bi mogla biti?
Još uvek verujem da mogu doći do dna misterije.
Zato što postoji jedan jak trag koji još nisam pratio.
Još jedna destinacija.
Pariz.
Naučnik koji je postao detektiv za umetnine
tvrdi da konačno može objasniti neslaganja.
On veruje da tajna Mone Lize
ne laži u drugim verzijama portreta,
već u samoj Mona Lizi.
I on misli da to može dokazati.
Paskal.
Dobrodošli.
Paskal Kote je jedan od vodećih svetskih stručnjaka u analizi slika.
On je čovek Leonardovog imidža.
Samouki fizičar,
sjajan pronalazač nove tehnike
koja otkriva tajne Rubensovih slika,
Rembrandta, Pikasa i mnogih drugih.
Njegov rad na drugoj Leonardovoj slici,
Dama sa Erminom,
otkrio je raniju verziju kompozicije
sakrivenu ispod njegove površine koja je izmenila istoriju umetnosti.
Ali njegova velika opsesija je Mona Liza.
Verno reprodukovana ovde u njegovom studiu.
2004. Paskal je pozvan u Luvr da skenira sliku.
Njegov zadatak? Jednostavno da identifikujte originalne boje slike
sakrivene ispod diskoloracije vremena.
Međutim, Paskalova tehnika je takođe otkrila
da je mnogo više toga nalazilo ispod površine.
Tokom poslednje decenije, on je radio u tajnosti,
dekodirajući ta otkrića.
A sad je spreman da ih podeli.
Dakle, naš cilj je da ogulimo, kao luk, sve slojeve boje,
da rekonstruišemo hronologiju konstrukcije slike.
Dakle, da je li to novo? Je li to nova...?
Ovo je nova tehnika, apsolutno.
Paskalovo tajno oružje je njegova najsavremenija multispektralna kamera.
Izum zaista dostojan Leonarda.
Na sliku se projektuju 13 različitih talasnih dužina boje.
Svaka prodire u površinu boje na različitu dubinu.
Kamera snima refleksije,
generišući više od tri milijarde bita podataka i hiljadu slika.
Analizirajući svaku sliku, prikazanu crno-belo,
Paskal može otkriti tajne slike, sloj po sloj.
Njegovo prvo otkriće o Mona Lizi je sahranjeno duboko unutar slike.
Ono što otkrivamo, otkrivamo da je glava... bila veća.
Tako da... vidite senku - Da, vidim. - ... veće glave.
Mm. Možete videti i da je nos... duplo ovde.
Oh!
Vau!
Znači, jednom je imala veću glavu.
I otkrio sam ovu ruku, mnogo veću.
Vau!
Paskal je spojio nekoliko prethodno nepoznatih detalja
koji leže ispod portreta u Luvru, kao što znamo.
Označeni crvenim, izgleda da su elementi većeg prvog portreta
koja nikad nije prevazišao nacrt faze.
Ali to je samo početak Paskalovih otkrića.
Sad nastavljamo sa još jednim slojem.
Ah. Ovde smo.
Šta je to na podlozi?
Šta je to?
Ovo je šnala za kosu.
Kao što je ova.
Pa, pronašli ste... - Nešto poput ovoga... - pronašli ste...
Sa tom malo magičnom kamerom,
pronašli ste nestalu šnalu za kosu?
Sada znate da postoji šnala za kosu, to možete da vidite.
Hah!
Zato što znate.
Ali, da... Ne, tačno. Kako fascinantno!
I više od toga, ako pogledate oko glave,
otkrivate 12 šnala.
Šnale sa biserima nemaju smisla na prvom velikom portretu,
ali Paskal je našao još nešto što se čini da je povezano sa njima.
Manji redova tačaka, poznata pod imenom spolveri.
Izgleda da sugerišu izrađen oreol.
"Intrigantno je, vrsta oreola koji je, koliko znamo,
do sada prikazan samo na glavama svetaca ili Madoni.
Ovo je slika oreola
koji nema nikakve veze sa Mona Lizom.
Nema veze sa Mona Lizom? - Nema veze sa Mona Lizom.
Spolveri skriveni unutar Mona Lize nikada ranije nisu viđeli.
Oni su konkretni dokaz kako je Leonardo napravio sliku.
Počeo je sa pripremnim crtežem.
Označio bi linije na papiru za praćenje oštrom pokretima,
onda bi preneo te obrise na drvo ugljenom prašinom.
Ali šta se desilo sa oreolom?
Sledeći dokaz Paskala
sugeriše da je namerno uklonjen."
Otkrio sam ovo izlučivanje.
Da li vidite to ljuljenje? - Ovo je još jedan sloj vašeg...?
Da, još jedan... - Od luka.
Dakle, ovo je Leonardo sa gumom? - Da.
Vidite, potpuno je drugačija od pukotina.
To nije crakuelure, ne.
Vidite, ovo će jasno da izbriše ono što stoji iza.
Vrlo je važno. Jer to objašnjava kako Leonardo,
iz jedne faze, ide u drugu fazu.
"Skenovi Paskala su presudni dokazi o načinu na koji je Leonardo radio.
Izgradnja slike fazu po fazu.
"Iznad ogrebotina, Paskal otkriva
prvi utisak još jednog sloja.
"Duhovit otisak lica.
Kao Leonardov Turin Shroud.
Je li to još jedna glava? - Da.
Koliko ima glava do sada?
Er... ova je broj tri.
Pa velika glava... - Velika glava...
Biserna glava. - Biserna glava.
A onda je još jedna glava. - Da.
Sad... oči.
Dakle, to je divan dokaz.
Otkrio sam dva krsta upravo ovde.
Oh!
To je izvanredno!
I ti krstovi se ne ukrštaju sa Mona Lizinim... pogledom.
Ne. - Ne.
"Krstići jasno označavaju drugačiji skup učenika
koji gledaju u drugom pravcu.
Lice iza Mone Lize... - Mm.
lice je okrenuto 14° u desno.
Dakle, tu je ona, ona izgleda ovako.
Dakle ona bi trebala biti takva. - Da. - Više ovako.
Takođe, obrve. Ovo...
Mogu li samo da vidim ovo? Zato što je ovo važna tačka.
Jer Vasari konkretno kaže, znate,
da su obrve divno naslikane.
Da. Ove obrve...
A Mona Liza, kao što je vidimo, nema obrve.
Pa, jeste li pronašli...? - Možete ga videti. Da, vidite, ovde.
Dakle, tu su obrve!
I ovde, imate još jedna usta.
Pogledaj ova usta. Nemaju veze sa Mona Lizom.
Apsolutno neverovatno.
Jedva da se smeje.
Vidiš? Jer ona.. ona okreće glavu sa levo,
usta su malo manja.
Vidiš? - Mnogo su manja. - Da.
Dakle, Paskal, pronašli ste potpuno lice.
Da. - Unutar... - Unutar.
... Mona Lize. - Da.
Vau!
To je prilično veliko otkriće, zar ne?
Da, jeste.
- Da, jeste.
Paskalov rad otkrio je po prvi put za 500 godina,
detaljan raniji portret Leonarda da Vinčija.
To je iste veličine kao i lice koje sada vidimo,
ali okrenuto za 14 °.
Postoje jasni dokazi o drugačijoj frizuri.
Izrađene veze na vrhu prethodnog rukava su jasno vidljive.
Postoji čak i sugestija da je nekada držala ćebe u njenom krilu.
Je li ovo portret Lize koji tražim?
Dakle, tokom mog putovanja, pomislio sam,
pa, izgleda kao da
oni govore o dve različite slike.
Izgleda da ste mi rekli da, da, postoje dve Mona Lize,
ali oni su na istom komadu drveta. - Da.
Dakle, to sigurno mora biti... Liza... del Đokondo.
Naravno. Frančeskova ženu. - Slažem se sa tobom. - To je...
ovo je pravi portret gđe Lize Gerardini.
Paskalov pionirski rad označava izuzetan trenutak u istoriji umetnosti.
Spajajući sve detalje, zatim dekodirajući podatke
da bi identifikovao originalne pigmente koje je koristio Leonardo,
Paskal je mogao da konstruiše digitalnu fotografiju slike.
Savršeno se poklapa sa istorijskim zapisom.
Ali ako ova kompjuterska slika predstavlja originalni portret Mone Lize,
to je portret koji njen suprug nikada nije primio.
Umesto toga, Leonardo je slikao najpoznatiju sliku na svetu
preko nje.
Dakle, bile su dve Mona Lize svo vreme.
Ali kako možemo da shvatimo ova otkrića?
I šta sada da mislimo o Leonardovom remek-delu?
"U potrazi za poslednjim delom zagonetke,
srećem se sa ženom koja je provela godine u rekonstrukciji scene
tog dana 1503. godine
kad je Leonardo počeo da slika Lizu."
Vodeći stručnjak za renesansne frizure i kostime,
Elizabeta Njinjera,
svoj rad zasniva na Paskalovim nalazima.
Svaka renesansna moda može se precizno odrediti.
Bilo da se radi o Rimu 1512, ili o Firenci 1503.
Dakle, rekonstrukcijom kostima koji je pronašao Paskal
u slici ispod slike,
Elizabeta je može locirati i datirati vrlo precizno.
Njeni rezultati su otkrovenje.
Gledajući modu prikazane u ovim drugim savremenim portretima,
ova dama se savršeno uklapa sa istorijskom imidžom
bogate Firentinske dame
ranih godina 16. veka.
Ne vidim nikakve nedoslednosti.
Dakle, ovo mora biti Liza del Đokondo kako ju je Rafael naslikao?
Da, ovo je veoma blizu.
Najbliža verzija koju znamo sa Rafaelovom skicom. To je kao Polaroid.
To je kao Polaroid? - Da.
Rafael je zapravo video Leonardov portret Lize
kada je nacrtao ovu kopiju 1504.
Pored jedne male razlike, vela preko tela,
ona je identična Elisabetinoj rekonstrukciji
i Paskalovom fotofitu.
Izuzetno je dokaz da je Pascal zaista pronašao prvu verziju,
Leonardove originalne Lize,
skrivene ispod završenog dela.
Ali, gde sve ovo ostavlja sliku koju vidimo danas?
Dakle, kad pogledate Mona Lizu u Luvru, kakva je sada,
sa stanovišta kostima, šta vidite?
Za mene ona nije stvarna osoba
jer ima toliko detalja koje idu u tom smislu.
Mm. Možete li mi dati primer?
Da. Duga kosa koja joj pada po ramenima.
To ne bi bilo moguće,
osim ako niste bili u visokom rangu,
ili je bio posmrtni portret.
Šta je sa ovakvom vrpom draperije koja dolazi preko ramena?
Zavijenom. - Zavijenom. - Da.
Ovo je najzanimljiviji element Đokonde u Luvru.
Zato što je greško-rimska klasična umetnost posvećivala takve detalje
samo na jednom ramenu.
Veneri, Veneri,
i vrline poput čistoće, čednosti, vere.
Tako da se... taj divni džep draperije
čini kao nastavak toka reke
i pejzaža iza... - Da.
To nije nešto što bi stvarna žena mogla da nosi?
Uopšte ne, čak iako bi bila...
Dakle, to je više kao atribut boginje? - Da.
Dakle, slika u Luvru pokazuje idealizovanu ženu,
možda posthumni portret.
Sigurno, onda, ona više ne može biti Mona Liza.
Zato što je Mona Liza nadživela Leonarda.
Vau! Heh-heh!
Sad, za Elisabet, trenutak istine.
Dok se rezultati godina istraživanja i napornog rada konačno okupljaju,
konačno možemo videti kako je Liza del Đokondo,
originalna Mona Liza, možda izgledala.
Dakle, Elizabeta... - Da?
Napravili ste rukave koje je Paskal našao.
A ovo je linija, rekonstruisali ste liniju. - Da tačno.
To je bio složen proces,
ali to dovodi do istinskog uvida
u Leonardov opsesivni odnos sa ovom slikom.
Ključ je u bojama,
koje se upravo poklapaju sa Pascalovim proračunima.
Haljina za bodicu, našao je...
zelenkasto sivi pigment. - Mm.
I takođe, ima lišća.
Mi znamo kako bi Leonardo nazvao tu boju,
koji se nazivala Leonato.
To jest, boje lavove kože.
Leonato boja. - Nikada to nisam znao, nikad to nisam znao.
Znate li šta me to tera da pomislim? To me tera da pomislim, kad to kažete,
da je ovo... ovo je Leonardo... Jer, naravno, on nije potpisivao slike,
ali ovo je Leonardov način potpisivanja slike.
Baš tako. - Volio je igre riječima. - Baš tako. - Dakle, boja...
To je sjajno. Boja, Leonato i šabloni čvorova, Vinceri. - Da.
Leonato da Vinči. - Da.
Moglo bi biti, zar ne? Ne šalimo se. Slažem se sa vama totalno.
Slažeš se sa mnom? - Da, tačno. Jer...
Za mene bi prisustvo skrivenog potpisa odgovorilo na naglašeno pitanje.
Zašto nije završio svoju prvu verziju
i dao je Frančesku?
Ubacivanje njegovog imena u njenu bodicu, to je kao čin posedovanja.
Kao da je Leonardo znao da je to uvek predodređeno da bude više od portreta.
Ničija slika, osim njegova.
Kad izbrojimo1, 2, 3,
uno, due, tre, pogledaj me.
Uno, due, tre.
Naša istraga je otkrila po prvi put
kako je Leonardov skriveni raniji portret možda izgledao.
Portret, sigurno, žene Firentiskog trgovca,
Lize del Đokondo.
Pronašli smo rešenje "istorijskih nedoslednosti" koje su dugo zbunjivale stručnjake.
I, čini se, otkrili smo da portret u Luvru
možda ipak nije Mona Liza.
Tako smo ostali sa pitanjem za milion dolara.
Ko je ona?
Jedan deo dokaza koji se i dalje izdvaja
je svedočenje očevidca de Beatisa,
koji ga je imao od samog Leonarda
da je žena koju sada vidimo naslikana po nalogu Đuliana de Medičija.
Dakle, ko je zamenio Mona Lizu na Leonardovoj slici?
Da li je Đuliano naručio posmrtni portret?
Možda izgubljena ljubav idealizovana kao boginja?
Za mene postoji samo jedan kandidat.
Žena sa kojom je Đuliano imao kratku, strastvenu aferu.
Žena koja je tragično umrla pri porođaju svog sina.
Mali dečak koji ju je još uvek tražio
kada je Đuliano naručio sliku.
Njeno ime je Pacifika Brandano.
Da li je ovo ona?"
To je romantična ideja,
ali baš kao što Leonardo nikada nije dao sliku Frančesku,
ni nju nikada nije dao Đulijanu.
Umesto toga, zadržao je sliku žene koju je potpisao kodom
i učinila je više svojom nego ikad.
Na kraju Leonardovog života,
Mona Liza, ova slika koja pomera oblik
koja je počela kao portret jedne žene
i onda se metamorfozirala u drugu,
postala je nešto drugo.
Naime, umetničko delo koje je prevazišlo portret
i pretvorio se u izraz svog njegovog znanja, njegove filozofije.
Slika je kao blistavi mozaik
u kojem je Leonardo sakupio sve ono što zna o prirodi
i o ljudskoj prirodi.
I mislim da je ključ za to taj čuveni osmeh.
Leonardov način da to kaže dok se možda trudimo da razumemo
ovaj ogromni kosmos koji nas okružuje,
na kraju, naša sudbina je prolaziti kroz život
tako brzo kao osmeh koji treperi preko ljudskog lica.
Dakle, Mona Liza u stvari nije Mona Liza, ipak,
ali je nešto mnogo više od toga.
To je slika samog života,
onako kako je Leonardo razmišljao o njemu.
Njegov način slikanja svih nas.
Luvr je odbio da komentariše nova otkrića
Preveo: suadnovic